Jeg oppdaget en hemmelig dør på kontoret. Visste noen om den?
Natacha er forgiftet av sandkake. Jeg fant henne på ditt rom.
Jeg er ikke drapsetterforsker. Jeg finner det som blir borte.
Jeg vet om noe som er borte. Morderen.
–Nå er det jul, Timian. –Nå er det jul, Timian.
Sånn, din morder! Det er siste gang du sniker deg inn bakveien min.
Du er tilbake?
Som du ser. Drapsmannen er borte, jeg skal finne ham.
Kult for deg. Jeg har jobbet med julekaketeorien i hele natt.
Det er ikke tvil: Alle ofrene kan knyttes til en julekake.
Advokat Kranz, berlinerkrans.
Fetter Gards skjegg rundt kjeften... Smultring.
Tante Ruth, matmor til katten Mons, mor Monsen.
Frøken Rogne, til fornavn Guro... Goro.
Natacha ble drept med forgiftet sandkake... Sandkake.
Da gjenstår bare to, pepperkake og krumkake.
Seriemorderen vil fullføre kunstverket: Å bake de syv sorter.
"Død" er hovedingrediensen. Følger du med?
Nei. Det er uinteressant.
Ok, hva har du der som er så interessant?
Drapsmannen. På film.
Jeg fant et skjult videokamera på rommet mitt. Der lå også Natacha.
Kanskje drapet ble filmet?
Tomt rom? Dette er i hvert fall uinteressant.
Tja...
Hun er blitt forgiftet.
Nå har vi ham!
Stopp!
Zoom inn.
Gjør bildet skarpere.
Det går ikke.
Så klart man kan. Trykk på "Gjør bildet klarere"–knappen.
En slik knapp fins ikke.
Stopp! Zoom inn på ansiktet.
Det går ikke. Han er rundt hjørnet.
Selvfølgelig går det. Zoom inn sånn, og vri rundt der.
Den teknologien eksisterer ikke.
Så skråsikker og påståelig du har blitt...
Der!
Så du? Spol sakte tilbake så vi får se ansiktet.
En julenisse.
Dette ble akkurat personlig! Jeg trenger et glass.
–Du gleder deg til juletrefesten? –Ja! Gud, jeg gleder meg.
Vi får håpe nissen kommer.
Kan noen hjelpe med juletrefoten? Toffen?
–Slapp av, det er siste hull. –Vi har ikke tid til at du leker.
–Jeg leker ikke golf, jeg spiller! –Gjør ferdig slaget, da.
Det er ikke lett å treffe hullet, som kjerringen sa.
Jeg spøker, Jack. Vi tåler en liten grovis, ikke sant?
Kom igjen.
Her gjelder det å ha kontroll på både baller og kølle.
Jack, jeg spøker.
Ja! Så du den, eller? Så du? Fy fader!
Du grønne glitrende tre, god dag. Skal vi se om skoen passer.
Eller om du trenger skohorn?
–Få ut fingeren. –Jeg nekter. Lagene er feige.
Tre mot én er feigt. Jeg spøker, Jack!
Du lurer sikkert på hvorfor jeg reagerte på nissen?
Nei.
Santafobi heter det. Julaften, jeg var seks år.
Vi hadde gått rundt juletreet og alt var fint.
Så går pappa på dass. I mellomtiden banker det på døren.
Det er nissen.
Han tar opp en gave fra sekken.
På til og fra–lappen står det "Svein".
Han visste navnet mitt fra før.
Og hvor er pappa?
Akkurat da skjegg–psykopaten er der, er pappa borte.
I ettertid har jeg utviklet en intens angst for julenissen.
Dette vet morderen. Han driver et psykologisk spill med meg.
Når jeg finner ham og står ansikt til ansikt med den rødkledde djevelen,–
–skal han få se hvor snill gutt jeg kan være.
Jeg sa til Jack. "Tre mot én er feigt." Han lo og lo.
Apropos lo, jeg skal på do.
Hvorfor kuttet du Mina i hånden, Timian?
De tok julekulen, knuste den og skar seg selv.
Stakkars lille jente.
Hvorfor filme sitt eget drap?
Han ville jeg skulle se ham. Fortelle at han vet hvem jeg er.
Men hvem er han? Hva gjør nissen?
–Ja, du tar kvelden? –Jeg trenger det.
Det har vært ordentlig koselig.
Han nikker og han smiler...
Han er så glad.
Hvorfor er han så glad?
For julegrøten vil han gjerne ha.
Men rottene hopper og danser.
De svinser og de svanser.
De står om nissen tett i ring.
Ring...
Ring.
–Hva skjer? –Morderen. Det er nissen!
Jeg?
Du og jeg.
–Neimen, er det nissen som kom... –Kom igjen!
Kom igjen!
Rune? Det hadde jeg ikke trodd om deg, Rune!
–Men jeg hjalp jo med juletrefoten. –Hold kjeft!
Din morder!
Slipp ham, Jack. Svein?
La meg slippe! Som bruden sa...
Det er ikke Rune.
Så klart det er. Han er nisse for...
Drakten er av et annet stoff. Runes skjegg er grått, drapsmannens hvitt.
Rune er kun nisse til juletrefesten.
Han er fortsatt løs og har to ofre igjen!
Pepperkake og krumkake!
Den teorien er helt usannsynlig!
Hvordan hadde du...
Jeg skulle bare på do.
–Hva er det som stikker ut av magen? –Det er en kromkakerulle, Svein.
Man ruller deigen rundt den, så blir det krumme, koselige kaker.
En av de syv sortene.
Jeg hater å ha rett hele tiden.
Tekst: Rolf Clement Johannessen www.btistudios.com?